På denne historiske dag vil vi takke junker Grégoire de Fronsac.
Udyrets endeligt skyldes til dels ham.
Men det skyldes især Deres Majestæt.
Lad det blive kendt.
I Deres person hviler den enevældige magt.
Kun et dyr ville modsætte sig den.
Dyret er ikke mere.
Der er kun lidt at takke mig for.
Forlenet med Deres magt behøvede jeg blot at vise mig, -
- før Udyret overgav sig.
- Hvad foregår her, Buffon? - Beauterne udfører sine ordrer.
- Hvilke ordrer? - Mine.
Dette er M. Mercier, Hans Majestæts minister for interne anliggender.
Det var hans idé at udsende Antoine de Beauterne.
Så det er Dem, vi skal takke for den hurtige sejr?
Deres skrupler gør Dem ære, men det er til rigets bedste.
Har De læst den her? Den er ikke længere til salg, men behold den blot.
- Har De forbudt den? - Den angreb kongens autoritet.
Den ville bare have skabt ballade. Folk er så lette at narre.
Er det bedre at lyve end at lade løgne spredes?
Sandheden er indviklet.
Man må regere med enkelhed. Intet Udyr, intet problem.
- Det vil blive ved med at slå ihjel. - Upåagtet. Det er det, der tæller.
Åh, for resten ... Majestæten er Dem meget taknemlig.
Man siger, De vil til Afrika. Der afgår skib til Senegal om seks måneder.
Hvis De ønsker, kan De tage med.
Vi nævner naturligvis aldrig Géuvadan igen.
Nuvel, Fronsac ...
Officielt var Udyret dødt.
Sandheden står ikke i nogen historiebog.
Den blev omhyggeligt dysset ned.
- Byder han os velkommen? - Han vil hjælpe os.
Vi mødes på slottet.
Fronsac overlod det til Mani at forberede jagten.
Det var ikke kun på grund af Udyret, han kom tilbage.
Hvad er det?
- Hvor ligger familien Rouillers hus? - Lige ud. Det sidste hus i landsbyen.
Det er Jeanne, min amme. Grégoire de Fronsac.
Pierre, hent noget vin.
- De holder øje med mig. - Jeg vil flå dig væk fra din familie.
Jeg kan ikke holde min mor ud. Eller Jean-François. Jeg vil væk.
- Om en uge rejser vi til Paris. - Hvorfor vente?
- Jagten. Det lovede jeg markisen. - Kom du ikke for min skyld?
Nej!
Pas på!
Marianne, flygt! Langsomt, du må ikke løbe!
Her! Se på mig!
Kom her!
Flygt, Marianne!
Nej!
Hvad sker der? Luk op!
Tror De virkelig, vi finder det udyr? Vi mangler folk.
Mani er dygtig. Det er en mand, jeg jager.
- En mand? - Udyret er redskab for et sygt sind.
- En morder arbejder skjult. - Netop. Udyrets mysterium er dets ry.
- Dets herre vil skabe frygt og uro. - Hvordan det?
Denne bog sælges overalt.
Den siger, at Udyret straffer kongens overbærenhed med filosofferne.
- Hvem har skrevet den? - Det ved jeg ikke.
Men jeg vil have Udyrets herre.
Måske hjælper dit våben. Men du skal selv bære det!
- Og du, Mani? Hvad vælger du? - Mani kan ikke lide skydevåben.
For meget larm og røg. Grim lugt.
Det skal nok gå godt, bedstefar.
Vær ikke urolig. Vi er beredte.
- Fortæl mig om Amerika. - Amerika ...
- Vender De aldrig tilbage? - Alle mine minder er ikke lykkelige.
- Savner Mani ikke sin stamme? - Den findes ikke mere.
Før vi angreb dem, var de fleste døde af kopper.
Vi skulle henrette de overlevende. Også kvinder og børn.
Kun Mani undslap.
- Hvordan? - Vi skulle bruge en tolk.
Jeg skulle lære ham vores sprog. Jeg greb ham i at dræbe kaptajnen.
- Hvorfor meldte De ham ikke? - Ved du, hvordan kaptajnen sloges?
Han gav sine spejdere inficerede hospitalslagner.
Irokeserne købte dem. Tre måneder senere ryddede vi op.
- Var det vores krig? - Det var vores nederlag.
- Hvor gik han hen? - Ud for at tale med træerne.
- Træerne? - Træerne taler.
Den hvide mand kan hverken lytte eller se.
Se hvad, Mani?
- Vil du lære det? - Hvad er det?
En indiansk oblat. Det er på eget ansvar, markis.
- Hvad gør det? - Det kommer an på den enkelte.
De siger, de kan se det usynlige. Nå, Mani?
Udyret er i skoven. Ulvene vil hjælpe os.
- Jeg ser ikke bedre. - I nat skal vi danse blodets dans.
Og Udyret vil komme til os med solen.
Jeg kan ikke mærke noget ...
Den nat påkaldte Mani skovens ånder på et sprog, -
- selv Fronsac ikke forstod.
Og ulvene bragte dem til Udyret.
Bare rolig, jeg skal nok ordne det.
Det skal nok gå, min pige.
Jeg skal nok tage mig af dig.
Thomas sover. Det var tæt på.
Det gør mig ondt med indianeren.
Hvad ligger der? Sig mig, hvilket gods det er.
Det er et domæne. Et jagtområde.
Junker, De behøver hvile!
Der er han. Dræb ham!
Fronsac vendte tilbage til Mani.
Hans hævn var knap nok begyndt. Men indiansk skik krævede, -
- at Mani sluttede sig til sine forfædre ved daggry.
Hvad vil De?
Der er udgydt for meget blod. De er i stor fare her.
- Jeg har en opgave at løse her. - En den værd at ofre livet for?
- Hvor længe har De vidst det? - Jeg ved ikke, hvad De mener.
Kom nu, Sardis. Hvordan? Hvordan kom det så vidt?
- Ingen vil tro Dem. - Gå Deres vej, Sardis.
Gud bevare Dem.
Fanden tage Dem.
De er under arrest efter provinsinspektørens ordre.
- Jeg beder Dem følge med. - Det er jo latterligt ...
- De har besøg af en dame. - Senere. I aften.
- Rejs dig op. Du har besøg. - Er jeg ikke i isolation?
Det kommer an på gæsten.
Marianne?
Beklager.
Bring din gæst lidt mad.
- Hvordan? - Mange står i gæld til mig.
Hjælp mig. Jeg må skrive til kongen.
Du ville blive hængt, før han læste det.
- Jeg er ikke blevet dømt endnu. - Her.
- Fortæl mig om Udyret. - Det er et dresseret dyr.
Iklædt en rustning. Jeg sårede det.
Hvorfor den pludselige interesse?
For to år siden blev et fortroligt brev fra Sardis overbragt paven.
Det omtalte et nyt hemmeligt selskab, -
- der skulle forsvare kirkens ord med alle midler.
"Klanen".
Sardis. Det var ham, der brugte Udyret.
Udyret er en advarsel til kongen:
"Underkast Dem Herrens magt, eller De risikerer apokalypsen."
Medlemmerne er kendt som "Guds Ulve".
Tjener de kirken?
Sardis tjener kun sig selv. Oplysningstiden har gjort ham gal.
Gruppen er hinsides Roms kontrol.
- Hvem arbejder du for? - Det må ikke blive kendt.
Og du ved allerede tilstrækkeligt.
Mlle de Morangias, hvilken ære.
Hvordan har grevinden det? Sæt Dem endelig.
Og Deres far, er han stadig på kur?
Han er for glad for mad.
De har ladet Fronsac arrestere.
At en mand som ham skulle synke så dybt.
- Han er hverken bandit eller morder. - Ikke det?
Hør her. Han må have haft sine grunde.
- Hvis de slog indianeren ihjel ... - Det betyder intet.
Man hævner ikke en vild med kristent blod.
Jeg vil besøge ham.
Umuligt.
Udmærket. Paris skal få at høre om dette.
Marianne, De forstår ikke. Fronsac er død.
I nat.
De ville under alle omstændigheder have hængt ham. Han var heldig.
Han var i Deres varetægt.
Måske kvaltes han i noget. Eller fik sot fra madrassen.
De lyver. De lyver alle sammen!
- Vær tapper. Det er Guds vilje. - Fader ...
Marianne.
- Kom. Jeg følger dig hjem. - Mademoiselle behøver hvile.
- Nej, slip mig. - Det er forbi.
Han stinker allerede. Begrav ham hurtigt i en unavngiven grav.
Hun truede med at gå til kongen. Hun er farlig.
Fronsac blev begravet samme nat, -
- længe før nyheden om hans død nåede Paris.
Ingen vidste, hvilke hemmeligheder han bragte med sig i graven.
I flere dage slog Udyret ikke til.
Men dets mest frygtløse fjendes pludselige forsvinden varslede ilde.
Andiamo.
Skynd jer.
Tilgiv mig, Fader, for jeg har syndet.
Tilgiv mig ...
Marianne ... Jeg tænker på hende dag og nat.
Jeg kan høre hendes hjerte banke i mit bryst.
- Hun skal komme over på vores side. - Herren prøver dig.
Jeg holder det ikke ud.
Synerne.
De forbandede syner plager mig.
Frels mig, fader!
Jeg beder Dem ...
Der er kun én kur mod dette onde.
Nej! Drik det ikke, søster.
De vil slå dig ihjel.
Men de får ikke lov.
Hvem vil slå mig ihjel?
Hvem?
Vi rejser bort. Bare du og jeg.
- Hvad siger du til Amerika? - Jean-François ...
Du har gjort mig ondt, men jeg tilgiver dig.
Jeg beder dig. Hvad gør du?
Bliv.
- Jeg ville da aldrig gøre dig fortræd. - Hold dig væk fra mig.
Marianne, jeg behøver dig.
Det var dig, der reddede mig, da jeg var syg.
Dit ansigt afbrød mine mareridt. Du jog dæmonerne bort.
Du aner ikke, hvad jeg har gjort for at holde dig nær mig.
Jeg trygler dig, afvis mig ikke.
Hvorfor?
- Finder du mig afskyelig? - Du skræmmer mig ikke. Gå ud.
Er det på grund af den her?
Du skal ikke være bange. Fra nu af tager jeg mig af dig.
Se. Det er kun Sardis og mig, der ved det.
Gå din vej! Forsvind!
Hvorfor?
Du er ikke min bror. Det var en anden mand, der vendte tilbage fra Afrika.
Det er sandt, men jeg rejste på grund af dig.
Hvis ikke det var for dig, var alt dette ikke sket.
Alt dette?
Det var din lugt, det uhyre lugtede på mig.
Ja. Vi er af samme blod, Marianne.
Når far kommer hjem, slår han dig ihjel!
Medmindre jeg slår ham ihjel. Han har stået i vejen for os så længe.
Gør det. Kom nu, gør det.
Hvorfor gjorde du det ikke? Så svært er det heller ikke. Se.
- Stands. - Så elsker du mig?
Marianne, jeg elsker dig!
Brødre, Herren har ladet mig vide, at Udyret vender tilbage -
- for at varsle værdiernes genkomst i vort dekadente kongerige.
I det genfødte Frankrig -
- vil vi være de usynlige prinser, for Gud er med os.
Dominus nobiscum. Dominus nobiscum.
Folket kan ikke forestille sig Herrens vrede.
Kongens uretmæssige censur kan ikke modstå folkets rædsel.
Når den er på sit højeste, vil vi forhandle med kongen.
Når han ikke kunne undertrykke ét udyr, så forestil jer hans afmagt, -
- hvis andre dukker op overalt i riget.
Tiden er inde til at høste, hvad vi har sået.
Lad os læse fra Malachis bog.
"Præstens ord forvalter videnskaben."
"Det er fra hans mund, man skal lære Loven at kende, -
- for han er Herrens engel."
Den, der tilbeder Udyret, -
- skal rammes af Herrens vrede.
Han skal martres i svovlpølen for englenes åsyn, -
- og røgen vil stige til vejrs i århundredernes århundrede.
Jeg er vendt tilbage for at benævne jer.
Pierre-Jean Laffont. Geneviève de Morangias.
Maxime des Forêts. Gontrand de Moncan.
Henri Sardis. Jean-François de Morangias.
Amen!
Fyr!
Elendige tævesønner, I er alle arresteret!
Spøgelse eller ej ...
... vil jeg skære dig midt over.
- Du behøver ikke holde dig tilbage. - Det var heller ikke min mening.
- For sent. Udyret er udødeligt nu. - Måske, men det er du ikke.
- Du dresserede Udyret. - Hvordan ved du det?
Du bruger sølvkugler.
Marianne, se!
- Marianne er her ikke, din galning. - Du har forenet os for altid.
- Stil møgdyrene op på række! - Hvem tror De, De er?
Se dem. Nu stikker de ikke længere næsen i sky!
Tilbage der!
- Han er død. - Nu er det sikkert.
Og Sardis?
Vi skal nok finde ham. Ellers gør bjerget det af med ham.
Skal vi fejre sejren rigtigt?
- Du har allerede dræbt mig én gang. - Så jeg bedre kunne genoplive dig.
Jeg kunne præsentere dig i Rom. Ville du tage med mig?
For sent.
Jeg kan godt lide dig, Fronsac. Du får mig til at glemme mine pligter.
Gå, før jeg skifter mening.
- Markis! Hvad er der? - Det er Marianne.
Jeg har fået hende bragt hjem til os. Hun ligger for døden.
Nej!
Ud! Forsvind! Alle sammen!
Marianne, vågn op!
Marianne ...
Marianne, tilgiv mig.
Jeg elsker dig.
Årene er gået, -
- men jeg har ikke glemt Grégoire og Marianne.
Den verden, der skabte Udyret, er ved at dø.
Og jeg må skynde mig, for min historie er også snart forbi.
Jeg ser junkeren og mig selv for mig i Jean-François' skjulested, -
- hvor Udyret afventede sin sidste time.
Den kloge mand fortalte os alt, hvad han vidste.
Jean-François bragte et dyr med sig hjem fra Afrika, og det fik unger.
Kun én fik lov at leve. Den stærkeste.
Tålmodigt og ondt dresserede han den til at blive uendeligt grusom.
Således døde Udyret fra Géuvadan, -
- og jeg, Thomas d'Apcher, er nok den sidste, der kender sandheden.
Junkeren bad mig tage med til Afrika, -
- men mit land skulle genopbygges. Mine pligter lå herhjemme.
Jeg har ofte tænkt på Grégoire og Marianne -
- i de fredelige år, der blidt førte mig til alderdommen.
Jeg så dem aldrig igen.
Men jeg vil gerne tro, at de lever lykkeligt, langt herfra.
ULVENES KLAN